Se spune ca de aici a început totul.
Că toți suntem copiii Africii.
Dar dacă este așa, de ce aratăm atât de diferit?
Și cum ar putea o mana de familii africane sa umple tot Pamantul cu oameni?
o femeie
o misiune la nivel mondial
ca sa raspunda la O SINGURA intrebare
cum am ajuns aici?
Sunt Alice Roberts, doctor in medicina și antropolog.
Sunt fascinata de ceea ce oasele,
pietrele,
și chiar trupurile noastre,
ne pot dezvalui despre trecutul nostru îndepărtat.
Plec în căutarea locului in care s-au născut primii oameni
și cum si-au început călătoria pentru a popula lumea.
Sa fi părasit Africa pare practic imposibil,
dar noi dovezi sugereaza ca doar un mic grup a făcut-o.
Cred că este absolut remarcabil.
-Nu este uimitor? -E uluitor!
Le pot gasi urmele in afara Africii și în întreaga lume?
Și sa descopar cum i-au schimbat aceste călătorii pentru a deveni ceea ce suntem azi?
Vino cu mine pe urmele strămoșilor noștri in cea mai epica aventura desfasurata vreodata.
INCREDIBILA CALATORIE A OMULUI
PLECAREA DIN AFRICA
(: SDR :)
Intreaba-te de unde ești?
Cum te-ai transformat din primii oameni?
E o întrebare surprinzător de dificila.
Și în căutarea unui răspuns, incep din Africa de Est.
Am visat sa ajung in acest loc de când eram adolescenta.
Cat de puțin probabil ar suna, paleontologii cred acum că au o idee destul de buna
unde au apărut oamenii moderni pentru prima dată.
Și eu încerc să ajung acolo.
Dar este unul din cele mai retrase locuri ale continentului.
Mă duc la marele Rift Valley din Africa și la râul Omo, din Etiopia.
Foarte puțini străini ajung vreodată aici.
Locul unde incerc să ajung se află departe in vest, de cealaltă parte a lui Omo.
Nu exista poduri pe sute de kilometrii,
asa ca cea mai bună opțiune este feribotul pentru pasageri,
peste crocodili.
Un simpatic comitet de bun-venit.
-Buna Ziua. -Buna Ziua.
Caut traseul facut de o expediție științifică acum aproximativ 40 de ani.
Probabil ca au gasit cel mai important indiciu al începuturilor speciei noastre.
Am coordonatele pe harta, dar nu exista trasee clare de urmat.
Cred că o s-o iau spre Kibish, cel mai apropiat sat, ca sa cer ajutorul localnicilor.
Kibish este casa tribului Nyangatom.
-Ce mai faci? -Mata.
-Bine. Tu ce mai faci? -Mata. Mata.
Sunt bine.
Vreau sa găsesc un loc foarte special.
Singura mea șansă sa capat ajutor, este ca șeful sa fie de acord.
Soia, poți să-i spui de ce sunt aici?
Sa-i spui că sunt aici pentru a găsi locul in care oamenii au săpat?
Suna foarte promitator.
-A spus ca cineva a săpat. -Cineva a săpat.
-Si a găsit ceva ca un os. -Da.
Și, nu știu, spune că osul era acolo de mult timp.
Când putem merge? Poți să-l întrebi?
-Mergem acum. -Putem merge acum?
Nu sunt sigura că tipii ăștia știu unde merg,
dar par să fi venit pregătiti pentru ceva.
Și, uh... De ce are o armă?
Pentru protecție.
-Protecție de cine? -Protecție de dușmani.
-Corect. -Cum ar fi Surma, Turkana și Mursi.
-Acestea sunt alte triburi? -Da, alte triburi.
Ne pot ataca?
Da, pot să-i atace.
-Deci înca se mai luptă? -Da, se luptă dintotdeauna.
Bine.
Este amiază și temperatura a ajuns la 40°C.
Deși vreau să ajung aici de ani de zile,
după patru ore în această căldură mistuitoare nu sunt sigura că voi reuși.
-Ce spun? -Spun că e acolo.
-Chiar așa? -Da.
-Unde a fost găsit? -Da, acolo.
-Chiar aici? -Da.
-Chiar acolo? -Chiar acolo.
-Ei bine, acesta este. Acesta este locul.
Acesta este locul în care au fost descoperite primele rămășițe umane din întreaga lume.
A fost foarte greu să-l găsim.
Ne-a luat patru ore ca sa ajungem aici si am urmat un traseu ocolitor prin tufisuri.
Și este foarte ciudat că nu e nimic care sa-l marcheze.
Deoarece este un loc important în povestea noastră.
Și este locul de unde a început totul.
Uimitor.
Și aceasta au descoperit arheologii.
Aceasta este o copie a craniului găsit aici și care a fost datat ca avand 195.000 ani.
Cred că, având în vedere că e atât de vechi, e remarcabil de complet.
Oasele mai fragile ale feței lipsesc, dar majoritatea cutiei craniene este aici.
Putem vedea dimensiunea creierului și putem vedea aceasta frunte foarte caracteristica.
Nici un alt vestigiu al speciei noastre care sa se apropie macar de această vârstă,
nu a mai fost găsit nicaieri pe planetă.
Acesta este cel mai aproape de originea speciei noastre, gasit vreodata.
E ceva foarte special stand aici si privind la Omo.
Aș putea fi pe malul oricarui râu african,
cu exceptia faptului ca știm că acest peisaj
este casa oamenilor, a oamenilor ca tine și ca mine,
de aproape 200.000 de ani.
Deci, dacă aici am apărut prima dată, de unde am venit?
Dovezile spun că primele creaturi umane
au evoluat in Africa acum peste 4 milioane de ani.
Aratau mai mult ca o maimuță decat ca noi.
O serie de specii umane cu creiere din ce in ce mai mari au venit și au plecat.
Cel mai recent și singurul supraviețuitor, este propria noastra specie, Homo sapiens.
Oamenii moderni.
Aici este un craniu al uneia dintre cele mai apropiate rude ale omului preistoric:
Homo heidelbergensis.
Dacă il comparam cu acest craniu modern, iti sar in ochi unele lucruri.
Acest craniu de heidelbergensis are o frunte enorma si înclinată spre inapoi,
care este mult mai abruptă la craniul modern.
De fapt, aici toata cutia craniana este mult mai rotunjita.
Folosind craniul vechilor oameni, experții i-au reconstruit fața,
si au descoperit capul-plat si sprâncenele-gândac ale predecesorilor.
Spre deosebire de această reconstrucție a unui foarte vechi, dar modern om,
cred că veți fi de acord că ea arată mult mai bine ca mine.
Dar dacă in Africa de Est s-au "născut" primii oameni,
sunt cateva întrebări mari care asteapta răspuns.
Suntem toți descendenti ai africanilor negri?
Dacă da, de ce majoritatea dintre noi arata atat de diferit?
Și cum a putut o mână de oameni dintr-un loc atat de izolat
sa colonizeze mai intai Africa si apoi restul lumii?
Deci, ce știm despre aceste prime obscure familii ?
Acum 200.000 de ani,
probabil că erau atât de puține, ducand o existență atat de precară,
incat astăzi ar fi clasificati ca specie pe cale de dispariție.
Viața era fragila. Și savana africană era un loc periculos.
O să-mi petrece noaptea afara, in jungla, ceea ce probabil ca strămoșii noștri făceau mereu,
dar anii traiți în civilizație m-au inmuiat.
Aici am o lanternă mare.
Dacă apare ceva pot sa-l vad mai bine in intuneric.
Am si un aparat de filmat.
Aș putea face un jurnal video pe timpul noptii in care sa povestesc ce s-a intamplat.
Chiar am s-o fac: voi sta aici toată noaptea. Și sunt destul de speriata.
E uimitor cate zgomote se aud!
Cam acum o jumătate de oră, era un sunet, un sunet distinct, ceva care plescaia apa.
Poate o hienă, poate un leopard, se auzea ca o pisică mare.
Ca o pisica care plescaia lapte.
Să sperăm că nimic nu poate trece prin asta.
Dintr-o dată ma simt foarte vulnerabila, ca un animal facut să traiasca la lumina zilei.
Adică, nu pot vedea foarte bine noaptea.
Auzul este bun. Suficient ca să te faca sa te simți speriată.
Și simțul olfactiv este bun.
In comparație cu al celorlalte animale, mai bine decat deloc.
Ati auzit?
Acum mi-e frică.
Asta este... Asta este un leu?
Un leopard?
Este...
Este o hienă?
Nu-mi place zgomotul asta.
E într-adevăr înfricoșător.
A fost una dintre cele mai înfricoșătoare nopti din viața mea.
Adormisem, dar m-au trezit zgomotele acelea oribile.
La un moment dat erau hiene.
Și apoi a fost ceva care suna ca ceva între hienă și leopard, sau ca...
Nu știu ce a fost. Ingrozitoare zgomote.
Chiar, chiar înfricoșător.
La întoarcerea echipei, mi-am regasit curajul
și am căutat urmele animalelor pe care le-am auzit noaptea.
Dumnezeule, uită-te la asta. Este urma labei unui mare leopard mascul.
Și aici este urma unei hiene mari, deci aceste pradătoare, aceste carnivore,
au fost literalmente aici, la aproximativ 25 metri de unde am dormit, sub acel copac.
Chiar se auzeau foarte aproape in timpul noptii.
Acum pot vedea unde au fost.
In timpul noptii mai ales, strămoșii noștri trebuie să fi fost foarte vulnerabili.
Cum or fi supraviețuit primele familie,
să nu mai vorbim ca s-au răspândit si în întreaga lume?
În speranța de a afla mai multe, o iau spre sudul Namibiei.
Mă întâlnesc cu unul dintre ultimele grupurilor de vânători-culegători de pe acest continent,
boșimanii din Kalahari.
-Cum te numesti? -Mă numesc Sedray.
-Sedray? -Sedray.
Modul lor de viață este cel mai aproape de al strămoșilor noștri.
Boșimanii sunt vanatori experți.
Dar înainte de a vedea cum o fac,
vreau să-i convingă pe Un și Lau sa ia parte la un mic experiment.
Un, am nevoie sa-ti verific temperatura corpului cu asta.
Este în regulă? O sa ti-l pun în ureche, uite așa.
-Da. -Ti-l pun in ureche.
-Mmm-Hmm. -Doar te ating aici.
Minunat.
-36.2 -Ce este?
-Cât esti de cald. -Sunt urechile mele.
-Da. -Bine.
Lau, am nevoie sa fac la fel si cu tine.
Asa, este gata să-ti ia temperatura.
Bun. 35,8.
Deci tu ești mai rece. Ești foarte "cool".
S-a transformat în concurs.
De obicei oamenii vânează ziua.
Vreau să văd cum trupurile ne fac fata acestei călduri toride.
Este un ritm destul de vioi.
Căutăm urmele unei antilope.
Ce ai găsit?
Oh, da. Da, este foarte interesant.
Am găsit o urma de oryx. O s-o urmam.
Acum trebuie să fac liniște.
Trebuie să ne mișcam repede ca sa prindem oryx-ul.
Am mers și alergat mai mult de o oră, pana când am găsit mai multe urme.
Dar nu pe cele la care ne așteptam.
Cred că aici renunțam la urmărire.
Animalului era urmărit de o hienă.
Nu știu dacă o să trăiască pentru a povesti.
Dar noi nu avem cina.
Acum doar a trecut de amiază si temperatura s-a ridicat la 30°C.
Deci, ce efect are toată această alergatura în căldură asupra temperaturii corpului nostru?
37,4°C. Un pic mai fierbinte decât erai mai înainte.
Dacă aș putea verifica si la tine.
Ooh, 36,7°C. Mai "rece".
Bine, dar eu ?
Multumesc. 36,9°C !
-Ohh! -L-am bătut.
Incredibil! Temperaturile noastre abia au crescut.
Explicatia este că ne putem regla temperatura corpului chiar și în această căldură.
Acesta este secretul. Ne păstrăm "reci" transpirand.
Ceva in care oamenii sunt mai eficienti decât majoritatea mamiferelor.
Neavand blană, putem transpira prin glandele aflate pe tot corpul nostru,
ceea ce ne-a permis să ne mișcam ore intregi în urmarirea prăzii fără sa ne supraîncălzim.
Chiar și în mijlocul zilei, când marii pradatori încearcă doar să se mențină "reci".
Și mai sunt si altele in corpul tau concepute special pentru miscare.
Aceasta este unul dintre ele. Da, e un picior.
Este genial proiectat pentru a oferi răcoare.
Ligamentele si tendoanele sprijina arcadele arcuite ale piciorului
astfel încât de fiecare dată cand piciorul nostru loveste pământul,
inmagazineaza energie și apoi o eliberează, făcând miscarea mai eficienta.
Și mai există un mușchi foarte important pe oasele noastre.
Muschiul nostru "gluteus maximus" este foarte mare, iar noi abia il folosim când mergem.
Dar îi vine randul când alergam.
Deci, toate aceste adaptări făcute special pentru distanțe lungi,
au fost foarte importante pentru primii nostri stramosi.
Dar a mai fost ceva care într-adevăr a dat stramosilor nostri un avantaj.
Limbajul. Capacitatea de a comunica și de a planui.
Roșu, galben, verde.
Nu știm când au început oamenii să vorbească,
dar există dovezi că acest limbaj, "limbajul clic",
poate fi cel mai vechi din lume.
Deci, este posibil ca primele limbaje sa fi sunat un pic cam asa.
Este o limbă uimitoare.
Propozițiile sunt presarata cu aceste clicuri și tataituri care reprezinta consoanele.
Sunt foarte deosebite fata de orice consoane folosite pentru pronunțarea.
Mă lupt cu ele.
Deci asta este...
Cred că acum este mai ușor să spun "galben".
Și este un tip de limbaj
care ar fi putut fi crucial pentru supraviețuirea strămoșilor noștri.
Se poate ca acest "limbaj clic" sa fi supravietuit atât de mult timp
pentru că este deosebit de util în timpul vânătorii.
Când boșimanii urmăresc un animal,
isi vorbesc in șoaptă, aproape numai în clicuri, aceasta avand o mulțime de consecinte.
Clicurile sunt zgomote pițigăiate care nu se propagă departe prin tufisuri,
astfel încât vânătorii nu-si sperie vânatul.
Echipati cu limbaj și cu abilități de vânătoare, am înflorit.
Și am început să mai facem ceva: sa ne împrastiem.
Nu știm sigur ce cai au luat, dar noi dovezi demonstreaza că la inceput,
oamenii moderni traiau la marginea extrem-sudica a continentului.
Ma duc de-a lungul coastei Africii de Sud intr-un loc numit Pinnacle Point.
Acum este un loc pentru cei bogați.
Dar în timpul construcției acestui teren de golf,
arheologii au descoperit ceva uimitor, adânc in mal.
Acesata ar putea fi cea mai veche locuință a speciei noastre cunoscuta in lume.
-Deci, aici ai săpat? -Aceasta este cea mai veche parte a peșterii.
Și cand au fost datate aceste straturi?
Aceste straturi au intre 130.000 si 167.000 ani.
-Sunt incredibil de vechi. -E uimitor.
Știați cât de important este ceea ce ati excavat?
Nu până nu am avut aceste date. Uimitor.
Dovezile din această peșteră relevă că acele familii vechi
se comportau cu totul diferit fata de speciile anterioare ale omului.
Kyle, asta nu e din aceasta pestera, nu-i asa? Il recunosc. Este un topor, nu-i așa?
Corect.
E cel mai important obiect găsit din perioada de acum 1,5 milioan, 300.000 ani.
- Ce ați mai găsit în peșteră? - Unelte ca acestea.
Lamelele sunt cele mai tipice obiecte găsite în această peșteră.
Făcute din cuarțit, disponibil pe plaja locala.
Și în cele mai vechi nivele de aici, am mai gasit si aceste foarte mici lame.
Sunt mici: la ce ar putea fi folosite aceste minuscule lame?
Evident ca nu au fost folosite tinandu-le in mana, asa. Deci cum au fost folosite?
Este mult mai probabil ca erau fixate într-un fel de mâner pentru a obtine o unealta compusa.
Poate asa ceva.
Mai multe lame mici fixate într-un mâner pentru a fi folosite ca un cuțit.
Da, cred că ar funcționa.
Crezi că asa au fost folosite aceste bucati de pietra, ca un cuțit?
E o posibilitate.
Este posibil sa le fi folosit si ca arme de vânătoare.
Kyle și echipa sa au descoperit ca se pot face un fel de arme mortale, cu aceste lamite.
Acesta pare a fi particular de agresiv, cred.
Este o interpretare a modului in care aceste mici lame ar fi putut fi imbinate.
In sustinerea acestei idei ar fi existenta acestor cârlige
care ar împiedica vârful sa se retraga imediat si ar provoca o rana mai mare.
Deci, cam acum 160.000 ani,
acele prime familii inarmate cu aceste resurse par a fi colonizat o mare parte din Africa.
Dar restul lumii?
Cum au putut unii din acesti vechi pribegi sa iasa din Africa
si sa devina ca mine, și, probabil, ca tine?
Este unul dintre misterele cele mai derutante ale originii noastre.
Africa din sudul Saharei este rupta de restul planetei.
La vest, sud și est, ocean.
La nord, vastele deșerturi ale Saharei și Arabiei.
Ar mai exista si o altă cale prin care oamenii ar putea ajunge in restul lumii?
Așa cum unii au sugerat, au evoluat separat pe continente diferite?
E o întrebare importanta.
O alta ramură a științei începe să dea răspunsuri foarte surprinzătoare.
Pentru a afla mai multe, am venit la Cape Town.
Astăzi Cape Town este un oraș in care gasim
reprezentanți din fiecare grup și crez pe care vi-l puteți imagina.
Și fiecare persoana nu știe că poartă în ea o poveste a strămoșilor lor ancestrali.
Asta pentru ca în genele fiecaruia dintre noi
este îngropata o inregistrare de neșters a trecutului nostru.
Prin studierea ADN-ul oamenilor din întreaga lume,
geneticienii au pus cap la cap aceasta veche poveste.
Cape Town, un produs al trecutului său colonial,
are cetățeni care-si poarta propriile povești genetice din fiecare colț al planetei.
Iar diferențele minime din ADN-ul lor
furnizeaza indicii despre vechile migrații care au condus specia noastră la colonizarea lumii.
Multumesc din nou, pentru că a-ti venit. Aceasta este arborele umanitatii...
Geneticianul Raj Ramesar a folosit aceste diferențe
pentru a desena un arbore genealogic global prin trasarea liniei genetice feminine.
Genele noastre moderne sunt ramurile arborelui.
Geneticienii le-au urmat înapoi în timp pentru a ne găsi vechile rădăcini.
ADN-ul fiecăruia care trăieste astăzi se potrivește undeva pe acest arbore.
Deși nu este întotdeauna clar unde exact se potriveste.
Steven, ce stii despre tine? De unde provine moștenirea ta maternă?
Probabil din sudul Europei, din comunitatea italiană, de acolo vine familia mea.
De fapt, esti pe o ramură europeană,
dar ești pe o ramură europeană si aici, care e mult mai in nordul Europei.
Așa că imi pare foarte rău, Steven, nu ești italian, ești un laponian.
Daca urmariti ramurile înapoi, catre început,
arborii iti vor arată în cele din urmă că toți avem rădăcinile în același loc.
Nu există nici o îndoiala asupra datelor genetice generate aici de oameni,
precum și din alte studii, că omenii au apărut în Africa.
Și aceasta este ilustrată de inaltimea acestui gros arbore
in care majoritatea omenirii isi poate căuta rădăcinile.
Deci pentru că avem originea in Africa, mult timp ramurile s-au dezvoltat aici.
-Nu si în altă parte. -Da, acesta e un punct crucial.
Omenirea si-a petrecut cea mai mare parte a vieții în Africa.
Sunt african?
-Da, vere. -Toti suntem.
Sigur.
Mult mai recent vedem acest aspect in arbore.
Dar uimitor este ceea ce ne spune arborele despre cei care au plecat din Africa.
Te-ai putea aștepta la o mulțime de ramuri, la o mulțime de linii genetice,
care părasesc Africa in diferite momente.
Dar de fapt, tot restul lumii se conectează înapoi la Africa printr-o ramură subțire.
Ce înseamnă asta?
Ca a fost o singura ramura care a plecat din Africa.
Echivalează, istoric, cu un singur grup de indivizi care a parasit continentul african.
Deci a fost o singura migrația inițială din Africa pe care o putem urmări cu ADN-ul.
De acolo, pleaca ramuri în mai multe direcții
în Europa, în restul Asiei, in Eurasia și spre nord,
apoi în jos, spre Australia și Japonia
și în cele din urmă spre America, pe partea cealalta.
Geneticienii din întreaga lume au ajuns la aceleași concluzii:
toată lumea din afara Africii
descinde nu din mai multe, ci doar dintr-un singur mic grup de pionieri.
Cred că este absolut remarcabil.
Nu este uimitor? E uluitor. Da.
Oh, uau, omule.
Se poate ca si alții sa fi încercat, de asemenea.
Dar urmașii lor nu au supravietuit.
Deci, genetica ne spune ca specia noastră are doar o încercare reușită de a pleca.
Și nu a fost un exod în masă.
A fost un mic grup de oameni, care au luat o singură cale din Africa.
Și toata lumea care nu sta astăzi in Africa, descinde dintr-o singura mână de oameni.
E uluitor cand te gândesti cât de diferită ar fi astăzi lumea
dacă nu ar fi fost acel mic grup de pionieri.
Și se ridică următoarea întrebare: ce traseu au luat?
Genetica poate fi convingătoare, dar geografia este o problemă uriașă.
Pentru aceste prime familii, deserturile și oceanele ar fi niste obstacole enorme.
Dar știm că au făcut-o cumva.
Conform aceastei harti, cred că probabil, sunt patru rute posibile din Africa.
Peste Strâmtoarea Gibraltar de aici, e un pic de mare de trecut.
Din Tunisia, prin Sicilia și Italia, ceva mai multa mare de traversat pe acolo.
Aici, peste gura Mării Roșii, dar ai nevoie de o barca, de asemenea.
Sau pe aici, peste deserturile Saharei și Sinai.
Fiecare din aceste rute are provocrea ei, dar știm că doar una dintre ele a fost luată.
Care ?
E un adevărat puzzle.
Dar se putea ca lumea sa fi fost diferita in acele vremuri?
Există o cale de a afla.
Am cerut unei echipe de oameni de stiinta britanici din domeniul climei de a lucra
asupra modului în care s-a schimbat mediul inconjurator fata de acum cateva mii de ani.
Iar răspunsul este aici.
Cu acest computer climateric, pot vedea cum s-a schimbat mediul inconjurator în timp.
Începând acum 140.000 ani, ne mișcăm spre prezent.
Pădurile și pășunile sunt de culoare verde, și deserturile sunt maro deschis.
Interesant.
Acum 125.000 ani, a avut loc o schimbare a climei.
Aceasta zona era foarte uscata și apoi brusc devine verde.
Și deșerturile cele mai mari, cele mai uscate, cele mai impracticabile,
înfloresc pentru scurt timp.
Pentru doar cateva mii de ani,
deșertul Sahara, Sinai și Arabia au fost luxuriante și verzi.
Deci, se pare ca in urma cu 125.000 ani,
ar fi fost posibil pentru strămoșii noștri să se deplaseze prin Sahara
și sa păraseasca Africa prin nord-est.
Conform unor dovezi, cel puțin un grup de pionieri au ajuns de cealaltă parte a Saharei,
și au plecat prin nord in restul lumii.
Sunt în drum spre Israel, locul unei descoperiri interesante.
Dar una care pune mai multe întrebări decat dă răspunsuri.
În anii 1930, o echipa internationala de arheologi au excavat aici, in Pestera Skhul.
Dar ceea ce au găsit în afara pesterii a fost mult mai interesant.
Dupa ce arheologii au săpat 1,5 metri, chiar aici,
au găsit gramezi intregi de unelte din piatra.
Dar, cand au sapat si mai adanc, aproape de roca de bază, au găsit ceva si mai interesant:
10 morminte umane.
Când oasele au fost datate, s-au dovedit a avea aproximativ 100.000 ani.
Cele mai vechi ramasite umane moderne din afara Africii.
Datele se potrivesc cu inverzirea Saharei.
Deci, acesti oameni ar putea fi pionierii pe care ii caut,
ai căror descendenți au continuat sa populeze restul lumii?
Unele dintre ramasitele lor sunt ținute acum în Muzeul Rockefeller, din Ierusalim.
Acest schelet este incredibil de bine conservat.
Pentru că aceste corpuri de la Skhul nu au fost lasate la suprafața solului:
au fost îngropate în mod deliberat.
Și nu doar atat, au fost îngropate împreună cu obiecte,
cu margele din scoici, iar unul dintre ele avea in brațe maxilarul unui mistreț.
Sigur ca este o dovadă în plus a unui mod modern de gândire și comportament,
de spiritualitate
și poate chiar credința în viața de apoi.
Dar nu totul de aici este ceea ce pare.
Aceste persoane ar fi putut fi primele care au parasit Africa,
dar se pare ca nu ei sunt strămoșii noștri.
Deoarece li se pierde urma. Toate dovezile acestor oameni moderni dispar.
Se pare ca aceste familii au disparut complet...
...acum aproximativ 90.000 de ani,
când Orientul Mijlociu și Sahara au redevenit desert și viața de aici a devenit imposibilă.
Pentru specia noastră, se pare că aceasta a fost o fundătură.
Ea arată cât de fragilă ne era existența,
și ce impact enorm pot avea schimbările climatice asupra populației umane.
Dar nu a fost sfârșitul călătoriei umane.
Deci, pe unde a trecut drumul evadarii din Africa?
Deșertul Sahara a închis din nou ușa oricarei migrații spre nord,
lăsând doar una, dintre cele patru rute, pentru a iesi din Africa: Marea Roșie.
Dacă au încercat să o traverseze, punctul cel mai probabil este pe la capat:
Poarta durerii.
Câteva familii ar fi putut "evada" din Africa pe aici?
Sub mine este Marea Roșie, iar la vest, micul stat african Djibouti.
Și la est, de abia pot vedea coasta Yemenului in vârful Peninsulei Arabice.
In acest moment, sunt doar 30 km între Africa și Arabia.
30 km de mare sunt o mare problemă dacă nu ai o barcă.
Dar acum aproximativ 90.000 ani ceva interesant a început s-a întâmplat.
Aceleași schimbările climatice care au readus Sahara la desert, au mai avut si un alt impact:
au scazut nivelul mării.
Și la Poarta Durerii, distanta dintre Africa și Arabia a devenit mult mai mica.
Dupa ce nivelului mării a scăzut, distanța peste Marea Roșie era aici de doar 11 km.
Deci, poate ca aici, a fost ultima sansa sa riste totul
ca să treacă Poarta Durerii și să faca un pas în necunoscut.
Geneticieni care lucrează pentru acest serial au fost în măsură să estimeze
câți oameni au făcut acel salt din Africa, indiferent ce traseu au luat.
Ei estimeaza ca dimensiunea grupului care a făcut trecerea din Africa în Arabia
a fost de doar câteva sute de oameni.
Geneticieni au testat ADN-ul a mii și mii de non-africani
și nu s-a găsit nici macar o singură persoană
careia sa nu i se poata identifica strămoșii ca apartinand acestui grup mic de pribegi.
Se poate să fi fost doar un singur trib.
Și oricum arati, chiar dacă nu ești din Africa, descinzi din ei.
Ca sa ajunga dincolo de Marea Roșie poate că a fost ușor.
Plec din Africa ca să călătoreasc în adâncul Arabiei.
Și aici mă confrunt cu un alt mare mister.
Cum au putut acesti pionieri sa supraviețuiasca aici?
Pe atunci, cea mai mare parte a Arabiei era un deșert dur, putin mai mult decat este astăzi.
Este oare posibil ca o mână de oameni din Epoca de Piatră
sa-l fi putut strabate sute de kilometri
și apoi sa continue sa populeze intreaga lume?
Aici e un om care știe cum să te descurci în deșert.
Arheologul Jeff Rose a petrecut ani de zile
scormonind Arabia dupa dovezi ale strămoșilor noștri.
A venit să ne întâlnim în Oman.
-Jeff. -Buna Ziua.
Salut, ce mai faci? Jeff, de ce suntem în acest loc dezolant?
Pentru ca acum este un loc special.
Dacă te uiți în jur, vezi aceste pietre negre de la suprafață.
Da, această concentrare a lor există doar aici.
Ei bine, nu sunt pietre.
Sunt unelte de piatră vechi făcute de primii oameni.
Astfel, de exemplu, daca luam această bucată,
care are această suprafață plană și această suprafață cu asa-numitele "cicatrici-fulgi".
Și apoi le-au făcut cateva retușuri.
Au lovit aici și aici, pentru a obtine această margine ca la o daltă.
Nu poate avea loc în mod natural?
Nu poate avea loc în mod natural datorită modelului de cicatrici pe care il vedem aici.
Se numește "burin" si se foloseau pentru prelucrarea materialelor moi,
piei, piele, os, lemn, sau așa ceva, pentru a le taia.
-Deci e ca o daltă. -Da.
E pur și simplu uimitor sa gasesti o unealta din piatră ca asta zacand pe sol.
Te obișnuiești cand muncesti în Arabia, pentru că sunt peste tot.
- Serios? - Acoperă solul oriunde te uiti.
-Cele mai multe au suprafete plate. -Da, doar ceea ce vezi plat pe jos...
-Chiar si asta? -E o lamă.
-E de la marginea lamei, un "cortex". -Da.
Și de multe ori, lăsau cortexul pentru că dacă îl fosesti, nu vei reusi singur sa tai.
Aproape ca poti vedea cum le faceau.
-Arata ca un cuțitas. -Exact.
Si cand este datat acest sit? Asta te pune in lumina, știu.
Greu de spus. Este un sit de suprafață, asa că este imposibil de datat.
Dar după tehnologie, pe care in mare ti-am arătat-o,
putem spune că este undeva cu 70.000 și 12.000 ani în urma,
-Și poate chiar mai devreme. -Mai mult de 70.000 ani?
Recent a fost descoperit un sit pe coasta Mării Roșii, in Yemen,
care a fost datat acum aproximativ 70.000 ani și prezinta aceeași tehnologie.
Deci erau oameni aici acum 70.000 ani.
Imi vine greu sa cred,
deoarece pe atunci peisajul era la fel de uscat și aspru, ca și astăzi.
Aceste pietre din care faceau unelte.
Dar unde au trăit?
Cea mai mare problema pentru acele familii pioniere ar fi fost lipsa apei.
Dar la doar câtiva kilometrii de acești munți arizi, am o surpriză!
Uitati-vă la asta.
Am mers doar 3 km prin deșert, si as putea crede ca sunt in satul Somerset...
...dacă nu ar fi cămilele.
Sigur sunt în Arabia.
Acest loc din apropiere coastei Oman-ului
este chiar la marginea regiunii musonice a Oceanului Indian.
În fiecare an, musonii transforma această vale într-o oază verde,
Vă puteți imagina candva strămoșii noștri înflorind.
Dar aceasta este o insula verde în mijlocul deșertului.
Deșertul se întinde pe sute de kilometri in jur.
Cum au făcut strămoșii noștri sa strabata Arabia
pentru a ajunge in lumea de dincolo?
Nu e nici-o cale s-o fi putut face, fără existenta mai multor surse de apă proaspătă.
Dar unde sunt?
Sunt pe mare, chiar în largul coastei Oman-ului,
o zonă de coastă de-a lungul careia poate ca au trecut strămoșii noștri,
cu excepția faptului ca in urmă cu 70.000 ani coasta nu era acolo
deoarece nivelului mării era mult mai scazut.
Era mai incolo cu 50 km, în această direcție.
Jeff Rose crede că secretul calatoriei stramosilor nostri de-a lungul acestei coaste
se află pe fundul marii.
Unul dintre cele mai ciudate lucruri din Arabia
este această suprafață uscată, acest peisaj complet arid.
Totuși sub suprafața sa există apă dulce care curge bolborosind spre coasta,
merge de-a lungul coastei, și vine direct sub noi.
Dacă ai cobori cu o cană, ai putea-o umple cu apă proaspăta.
Izvoarele de acolo, de jos, mai exista încă si azi?
Incă mai sunt si astazi, există apă proaspătă cu ghiotura care vine dinspre coasta.
Când nivelul mării era mai scazut era disponibila,
asta arătand cat de importanta era coasta pentru primii oameni care au plecat din Africa.
Deci, acum aproximativ 70.000 ani coasta Arabiei era foarte diferita fata de azi.
Izvoarele de apă dulce clipoceau de-a lungul ei.
Dacă strămoșii noștri ar fi încercat acest traseu,
ar fi gasit un "colac de salvare" întins pe tot drumul de la Marea Roșie la Golful Persic.
Un loc care pe atunci era o mare campie fertila.
Deci, Golful nu era așa cum il știm astăzi. Era o câmpie intinsa, verde, luxurianta.
Verde și luxuriantă, cu estuare, râuri și lacuri.
Era probabil locul cel mai important din sud-vestul Asiei pentru primii oameni
pentru ca avea disponibila atât de multa apă prospăta în acel moment.
Aveau tot ce le trebuia pentru a supraviețui.
-Pare idilic. -Asa era.
Găsirea rutei iesirii din Africa de către strămoșii noștri, a fost o provocare.
Dar eu cred că asa a fost.
Și probabil ca nu este de mirare, datorita obstacolele cu care s-au confruntat,
că a fost doar o incercare reusita,
un salt imens în calatoria strămosilor nostrii.
Africa a fost prima casa a speciei noastre
și a fost singura noastră casă pentru zeci de mii de ani
până cand o mână de oameni si-a croit drum afara din Africa.
Iar descendenții acestora au colonizat restul lumii.
Am de gând să încerc să le găsesc urmele si sa refac marea calatorie umana.
Urmeaza...
Vino cu mine, cat am sa călătoresc in întreaga lume.
E ca si cum as căuta o amprentă maricica.
În căutare urmelor lăsate de strămoșii noștri.
-E originalul? -Da, originalul.
Nu știam ca a supraviețuit.
Vreau să știu cum atât de puțini oameni au putut popula restul planetei.
Asta ne face sa regândim toate teoriile despre primii americani.
Confruntandu-se cu inimaginabilul,
cu specii rivale și chiar aproape cu dispariția.
Nu știam că pot fi atat de rezistentă.
Pentru a ajunge in cele mai îndepărtate colțuri ale lumii.
Sunt foarte îngrijorata ca vom fi maturati de aceste cataracte.
Și cum ne-au schimbat aceste călătorii în ceea ce suntem astăzi?
(: SDR :)